ЯЗОН И АРГОНАВТИТЕ
В ролите: ДЖЕЙСЪН ЛАНДЪН
ФРАНК ЛАНГЕЛА
НАТАША ХЕНСТРИДЖ
ДЕРЕК ДЖЕЙКЪБИ
ОЛИВИЯ УИЛЯМС
АНГЪС МАКФЕЙДИЪН
ДЕНИС ХОПЪР в ролята на Пелий
Изгрей!
Войници! Идват насам!
Музика САЙМЪН БОЗУЕЛ
Сгъстете редиците!
Пазете фланговете!
Милостива богиньо Хера, чуй молитвата ми!
Изтегляйте се!
Мамо!
Мопс! - Язон!
Спокойно, държа те.
Стрелците - на западната стена... - Превзеха я.
Отбранявайте вътрешността. - Стрелците са избити.
Ваше Величество! - Язон!
Благодаря на боговете, че са го опазили.
Връхлитат ни! - Стражата да ги отблъсне.
Разбити сме, Ваше Величество. Спасявайте себе си и сина си!
Режисьор НИК УИЛИНГ
Милостива майко на боговете, защити ни от враговете.
Отведи момчето!
Братко!
Трябваше да го очаквам.
Искам това, което ми се полага. - Нищо не ти се полага.
Ще умра, но няма да ти дам царството.
Убий ме, но бъди почтен и пожали жена ми и детето.
Братко...
За дивак ли ме мислиш?
Ще ти покажа, че съм великодушен победител.
Стремя се единствено към съдбата си.
Писано ми е да управлявам.
Син и наследник на трона.
Моля те, недей!
Племеннико...
Недей, още е дете.
Умолявам те!
Спаси го!
Убийте го!
Много впечатляващо!
И дума да не си казала. - Няма нищо за казване.
Изтегли тежестта на предния крак. - Знам.
Да опитаме ли отново, или ще си понесем срама на игрите?
Предстои ми да обмисля много по-сериозни неща.
Интересно как Овенът се завърта около Мечката.
Тета и Гама го предвождат. - Тета и Епсилон.
Разбира се. - Отново ми се яви онзи сън.
Защо ли боговете ме измъчват с него?
Това не е обикновен сън, а спомен.
Какво е това? - Печат на Хера, който носи закрила.
Преди беше собственост на майка ти Полимела -
съпруга на цар Езон от Йолк. - Значи баща ми е бил цар?
Родният му брат Пелий го посече.
Какво стана с майка ми? - Тя е жива.
Защо не ми е изпратила вест? Не знае ли къде съм?
Пелий стана цар и я взе за съпруга.
Но ти си наследникът и това те прави негов смъртен враг.
Това означава ли, че и майка ми е мой враг?
Добре ли си, бабке?
Искам да премина отвъд реката, но течението ще ме повлече.
Мога да те пренеса. - Много си мил, момко.
В Йолк ли отиваш, юначе? - Значи знаеш къде се намира.
Сигурно не си тръгнал да дириш богатства.
Йолк е бедно царство, окрадено от владетеля си.
От Пелий ли? - Наричат го Събирача на налози.
Диренето на Златното руно е скъпо начинание.
Златно руно ли? - Безценният дар от боговете.
Копнежът на Пелий по него е безразсъден.
Той вярва, че руното ще изпълни най-съкровените му желания.
Милосърдието ти ще бъде възнаградено.
Татко, за да ентусиазираш хората, повери следващия поход на мен.
И това няма да им повлияе.
Нужно е време, за да проумеят каква е ползата от руното.
Какво има? - Поличба, царю.
Изключително знамение!
Виждам млад мъж, изпълнен с желание за мъст.
Той е заплаха за короната.
Бунтовник ли е? - Не.
Какъв е? - Не знам, Ваше Величество.
Как изглежда? - Знам само, че е с един сандал.
Мисля, че боговете го закрилят. - Намерете ми го!
Какво виждаш? - Той вече е в Йолк.
Това ли е той? - Мисля, че да.
Какво те води в Йолк, момко? - Търся майка си.
Коя е майка ти? - Полимела.
Доведете я.
Ами ако си самозванец? - Този амулет е от майка ми.
Знаеш ли как наказваме измамниците? - Аз не съм измамник.
Наредил си да дойда.
Този млад мъж твърди, че е твой син.
Огледай го добре.
Познаваш ли го, скъпа?
Не.
А този накит със знака на любимата ти богиня Хера?
Никога не съм го виждала. - Много добре.
Отведете го. Утре ще го екзекутираме.
Нима паметта ти се проясни?
Какво ще кажеш за майка си?
Такъв ли е споменът ти за нея, или я намираш още по-красива?
Нима не знаеш, че идването ти тук е равно на смърт?
Отведете го!
Умолявам те, пощади го! - Трябва да имам основание.
Ще ти намеря Златното руно. - Какво?
Остави ни сами.
Но, господарю... - Вън!
Какво знаеш за руното? - Ще го намеря.
Боговете ме закрилят.
И ако го донесеш, какво очакваш в замяна?
Само рожденото си право. - Скъпи ми племеннико...
Чуй щедрото ми предложение.
Ако ми донесеш руното,
ще те провъзглася за принц и за наследник на трона.
Татко, протестирам! - Дори ще ти дам кораб.
Сам си подбери екипажа.
Задачата не е лесна, но пък ще ти дам чудесен стимул.
Ако не се върнеш до 6 месеца, ще погубя майка ти.
Искането ми е простичко и не търпи възражения.
Животът на майка ти срещу руното.
Донесох ти нещо.
Отплаваш ли, забрави обратния път.
Обещай ми, че няма да се върнеш. - Нямам избор.
Дори да донесеш руното, Пелий ще те убие.
Той е обсебен от мисълта,
че руното ще изпълни най-съкровеното му желание.
Какво е то? - Вечен живот.
Пелий иска да избегне смъртта и да се радва на вечна власт.
Той няма да те пощади.
Отлично познаваш съпруга си.
Бях длъжна да го опозная, за да опазя себе си и теб.
Не обезсмисляй моята жертва.
Това е най-хубавият и бърз кораб.
И най-скъпият. Нали, майстор Арг?
Друг такъв кораб не съм строил.
Всеки възел и пирон са съвършени.
Остава да намерите достоен екипаж.
Как се казва корабът? - Беше логично да носи моето име,
но вече си мисля, че то не действа особено вдъхновяващо.
Нека бъде кораб "Вълнение" в чест на бързината му.
Нека е "Арго" в чест на създателя си.
Идеята ми допада. - Не знам какво да кажа.
Това е скромна проява на уважение, имайки предвид, че и ти ще плаваш.
Аз ли? - Да.
Разбира се, царю.
Богиньо Хера, чуй молитвата ми.
Закриляй скъпия ми син Язон.
Насочвай го и го предпазвай от безразсъдството на младостта.
Зевсе, господарю мой...
Какво те отдели от ложето ни? - Делата на смъртните.
Може би искаше да кажеш "твоите дела със смъртните"?
На какво дължа недоволството ти? - Любиш смъртните жени.
Нека ме чуят! За сляпа ли ме мислиш?
Унижаваш една богиня със своите забежки!
Дългът ти на кралица е да ми се подчиняваш.
Но ако искаш, се унизи сама и почерни земята със злобата си.
Не ме предизвиквай!
Търся мъже, които познават морето.
Храбреци, готови да посрещнат опасностите му.
Моряци, които биха се пожертвали за намирането на Златното руно.
Ако е писано да успеем, обещавам ви чест и слава.
Ще го довърша отвън.
Кой си ти и защо ме удари?
Щяха да те наръгат с нож. - Защо?
Не бива да говориш за руното в присъствието на моряци.
Но нали си търся екипаж!
Аз ще дойда. Мога да греба, макар и да не съм моряк.
Ясно.
Това са селяни. Каква полза от тях?
Кой е този човек? - Овчарят Лаерт.
Какво ще кажеш? - Разбирам, че търсиш хора, но...
Обичаш ли опасностите?
Трябваше да го удариш отстрани. - Нали искаше по средата.
Исках ето тук. - Къде?
Тук. - Доста трудоемка работа.
Плавал ли си по море? - Не.
А ти? - Къде?
По море. - Кога?
По море! - Как?
С кораб! - Никога.
Пияница, овчар и двама каменоломци,
които не са хващали гребло. - Сърцати са.
Трябват ни повече като тях. - Дано няма други.
Морето е безмилостно и търпи само опитни и умели моряци.
Иначе ще предизвикаш смъртта.
Няма да плавам с такъв екипаж. - Пелий те заплаши със смърт.
Поне ще е бърза.
Почивка!
Здравей, момко.
Краката ти още ли са силни?
Не ме ли помниш?
Веднъж ме пренесе през реката.
Обещах ти да бъдеш възнаграден.
Върви при Идас - картографа.
Той ще ти покаже как да стигнеш до руното.
Защо си играеш с този младеж?
От озлобление към Пелий ли го правиш?
Защо?
Ревнуваш, защото Пелий почита Посейдон, а не теб.
Така ли мислиш, велики Зевсе?
Допускаш, че симпатията ми се дължи на озлобление,
а не на красотата на младостта? На тези силни и гладки бедра,
подобни на маслиново дърво... - Стига!
На тези устни, сладки като амброзия...
Чуй ме, голобрадо и безочливо момченце.
Каквито и изпитания да са ти отредени по пътя,
аз ще ги направя десет хиляди пъти по-ужасни!
Не спирай да свириш. - Всичко си има цена.
Моята е да се кача на кораба ти.
Какво знаеш за морето? - Нищо.
Липсата на познания в открито море е равна на смърт.
Смъртта ми е позната и опасностите не ме плашат.
В замяна получаваш музиката ми, която укротява диви зверове,
повдига духа на хората и кара чучулигата да пее нощем.
Как се казваш? - Орфей.
Какво мога да направя за теб? - Търся една карта.
Аз имам много карти. - Искам да стигна до Златното руно.
Дори и да имам такава карта, тя би струвала прескъпо.
Имам само това.
Задръж си го, ще ти е нужно.
Влез.
Разбираш ли от звездите? - Имам някакви познания.
За първи път виждам такава карта. - Тя е неповторима.
Разчетеш ли я, ще те отведе до края на света.
Ето ги съзвездията Стрелец, Лебед и Делфин.
Това е морска карта, ориентирана по звездите!
Няма познат път до руното. То се намира в Незнайното море.
Картата ще те отведе в Тракия, където ще срещнеш пророка Финей.
Той знае тайната на руното. - Как успя да направиш картата?
С помощта на сина си Зет.
Боговете са го дарили с взор, десет пъти по-остър от орловия.
Виждаш ли къде свършва светът? - Само в небесата.
Сред великите звездни форми. - Имам нужда от спътник като теб.
Това е хубаво, но Зет има неотложни задачи тук.
Нека боговете ти дадат попътен вятър!
Благодаря за подаръка.
Стой! Спрете го!
Стой!
Това ли търсиш?
Слава на боговете и на теб!
Какво е това? - Карта.
Къде ще те отведе? - До острова на Финей.
Той ще ми каже за руното.
Значи ти си онзи капитан? Говори се, че си глупак.
Така хората прикриват страха си. И ти ли мислиш като тях?
Знаеш ли кой съм? Последвай ме.
Извикайте още хора да избутат "Арго".
Кой си ти? - Херкулес.
Този кораб ще открие руното и аз ще плавам на него.
Герои ли сте или страхливци?
Аз тръгвам! - И аз!
Аз също!
Позна ли ме? - Дребният крадец!
Вече съм бивш крадец.
Откога? - От тази сутрин.
Хубава дрънкулка. - Амулетът ми!
Приеми го като жест на добра воля и ме вземи на кораба.
Защо? - За да стана добър човек.
Дай ми шанс да се поправя!
За да откраднеш всичко, което ти попадне ли?
Кой по-добре от мен ще задигне Златното руно?
Пийни в чест на отплаването!
Заклех се и глътка да не глътна вече.
Какво ще кажеш за Язон? - Дано плава, както говори.
Последният ми подвиг беше много труден.
Трябваше да намеря златните ябълки на Хесперидите.
Атлас беше единственият титан, който можеше да ги достигне,
а аз трябваше да подържа небесния свод вместо него.
На края на света ли отиваме?
Баща ти пусна ли те? - Не съм го питал.
Музикант ли си? - Да.
Дръж тогава, музиканте.
Какво търсиш тук?
Идвам с теб. - Не може.
Нима?
Само жена не!
Каква пасмина! Виж ги само!
Ще издържим най-много 1 0 дни.
Не изоставайте! Зет, спазвай такта на барабана.
Водете се от този пред вас.
Ела тук!
Убийте го! - Какво търси този на кораба?
Да го удавим! - Защо?
Той е омразният царски син. - Така ли?
Да го заковем на мачтата и да го оставим на чайките!
Анкей, остави меча!
Прави каквото ти се казва!
Не искам кръвопролития!
Пази се, той е подъл като змия. - Но ми е брат!
Всички по местата!
Не ги съдя, че ме мразят.
Славата на баща ми тегне върху мен като проклятие.
Искам да се отърся от него.
Ако отплавам с теб, може и да успея.
Как ще стане това?
С руното можем да спасим Йолк от онова тиранично чудовище.
Тогава ще можеш да го убиеш.
Ако не предам руното на баща ти, той ще погуби майка ни.
Затова дойдох и аз да помогна.
От случилото се прозрях какъв човек е баща ми.
Виждам самотен кораб.
Защо? Какво означава това?
Къде е корабът? - Още е далеч.
В незнайно за нас море, до което не можем да стигнем.
Защо се усмихваш? Това добро знамение ли е?
Нещо лошо ли означава?
Виждам момък с хубаво лице.
Виж се във въздуха и задръж тази представа в съзнанието си.
Нозете ти са пружини, а ръцете - криле.
Окото на Бика е над нас. Скоро ще напуснем познатите води.
Това не разпалва ли любопитството ти?
Какво виждаш? - Нищо.
Като че ли боговете са спуснали пелена пред очите ни.
Поддържаш ли курса? - Старая се.
Слънцето ми липсва за ориентир.
Скали! Завий наляво!
Земя!
Херкулес, Орфей, Анкей, елате! Останалите да чакат тук.
Тук не би трябвало да има остров.
Хващайте греблата!
Посейдон - богът на морето!
Къде е Язон?
Язон!
Дръж се, Анкей!
Дръж се!
Къде е Язон?
Стойте! Трябва да намерим Язон!
Достатъчно!
Братко Посейдон, приеми нашите извинения.
Къде са другите? - Анкей и Херкулес ги няма.
Какво му направи? - Излагаш се.
Скоро той ще предпочете блудница пред вярата в теб.
Не го съди по своя аршин!
Гледай!
Мачтата е разцепена.
Предните дъските са на нивото на водата, трюмът е наводнен.
Имаме пробойни.
Изгубихме и картата.
Хващайте греблата!
Лоша работа.
Корабът е в трагично състояние. - Ще го поправим.
Нямаме инструменти.
Да идем на лов! Еленското печено ще ни ободри.
Войници!
Формирайте фаланги!
Стойте!
Зет, само жени ли са?
До една. - Добре дошли в Лемнос.
Ваше Величество, принц Язон. Това е нашата царица Хипсипила.
Добре дошъл!
Разбрах, че имате нужда от някои неща.
Малко дървен материал и сукно за платното ни.
Всичко ще ви бъде предоставено. - Признателен съм ти, царице.
Това се казва хубава градина, нали?
Всяка градина трябва да е дива.
Плодотворна...
В нея трябва да усещаш силата на творението.
Ще пием вино, добито от моето грозде.
Младо и резливо.
Почувствай земната му сила. Наслади се на дъхавия му вкус.
Четвъртият ми подвиг беше залавянето на керинейската кошута.
Представи си я - огромна, космата и отмъстителна.
Той е Полукс. - А той е Кастор.
Той е каменоломец, а аз съм каменоделец.
Къде са мъжете ви? - Воюват.
С кого? - Толкова време мина, че забравих.
Заповядай.
Къде е Язон?
Защо не си при другите?
Останалите мъже не са на себе си. А ти?
Аз имам преимущество. Отдавна съм загубил себе си.
Защо?
Моята любима се казваше Евридика.
Смехът й беше мек като дъжда, а очите - сияйни като небето.
Смъртта ми я отне.
Все едно загубих целия свят.
Ако руното осъществява съкровени желания,
току-виж ми провърви.
А може би само смъртта ще изцери раната от загубата на любимата.
Приключих, Арг!
Отлично...
Да видим какво крие бъдещето.
Какво показва?
Писано ти е да царуваш.
Какво е това?
Нищо.
Нищо ли?
Това ли каза той?
Оказва се, че си забравена.
Любима богиньо, чуй ни!
Приеми жертвоприношението ни!
Животът на мъжете!
Тази вечер е празнична.
Настъпва всеобщо веселие!
Нека всеки герой от "Арго" вземе по една лемносянка за жена!
Вие ще сте принцове на острова, а вашият водач - цар!
Да идем в храма и да отпразнуваме нашето вечно блаженство.
Това е капан! Ще ви убият!
Бях в храма и ги чух. Ще ви принесат в жертва.
Глупаци, нима не разбирате?
Мъжете им не са на война, избити са.
Вижте! Това са доспехите им!
Абсурдно. - Защо говориш небивалици?
Тя те обича и иска да те запази само за себе си.
Не позволявай завистта й да опорочи нашата любов.
Отстранете я!
Стойте!
Нашето пътуване има друга цел. - Нима тя е по-важна от нас?
Аз ти обещавам безкрайно щастие.
По-добре да се върнем на кораба!
Какви са заповедите ти? - Ти реши.
Капитанът не съм аз.
Корабът потъва.
Загубихме пътя.
Нямаме храна и вода.
Не знам какво да правя.
На кораба има 20 мъже, които веднъж ти повярваха
и пак ще са с теб, стига да имаш кураж.
Загърби тревогите си,
спомни си, че си царски син и изпълни дълга си!
Хера...
Умолявам те!
Дай ми някакъв знак.
Стремеж изпълва сърцето му.
Руното го води насам.
Руното ли?
Биеш се като жена, генерале!
Къде е жаждата ти за бой?
Да го освободим ли от задълженията му?
Татко, трябва да ти кажа нещо, което касае сигурността ни.
После.
Става дума за руното.
Близо ли е момъкът с хубавото лице? - Никой не е доближавал толкова.
Тръгнете на запад към Незнайното море.
Ще го намеря и ще го убия.
Дива сърна с мед... - И лук.
Със сол и естрагон. - И запържен лук.
Кастор! - Какво?
Гладен съм. - И аз.
Ти си виновен с твоя лук!
Гребете!
Престанем ли, ще умрем. - Поне да знаехме накъде гребем.
Това не е затвор, тръгнахме доброволно.
Затворниците поне ги хранят.
Прощавай, но къде се намираме?
На изток от Лемнос. - И къде е това?
Търсим Балканския полуостров, където е Финей.
Как ще го намерим, след като нямаме карта?
Ти греби, не разпитвай! - Ще греба, ако има смисъл.
Знаем ли къде отиваме? - Това е лудост. Да се върнем!
Ще умрем от глад!
Трябва да знаем къде са звездите.
Спомних си, че според картата островът се намира там,
където съзвездието Куче лежи отляво на Стрелеца.
Покажи ми звездите и до залез слънце ще пристигнем.
Ако дотогава не успеем, обръщаме.
Сега е ден, не се виждат звезди.
Довери се на силата си.
Виждам ги! - Начертай това, което виждаш.
Натам!
Аргонавти, хващайте греблата. В онази посока има земя!
На греблата!
Виждам земя!
Това е остров, плосък като маса!
Браво на теб, млади господарю!
Да се разделим! Така по-лесно ще намерим Финей.
Храна ни трябва, а не пророк!
Помощ!
Помогнете ми!
Демони...
В храма имаше храна!
Говорете един по един. - Видяхме храм, пълен с храна.
Вътре имаше едни създания, които изядоха Боет и Тифос.
Да се махаме оттук!
Трябва да намерим Финей. - Вече го намерихте.
Язон от Йолк, аз съм Финей.
Откъде знаеш кой съм?
Дарбата ми на гадател е голяма.
Знам какво търсиш, момко. - Можеш ли да ни помогнеш?
40 години съм в изгнание на този остров.
Боговете ме заточиха.
Завидяха на дарбата ми и ме ослепиха.
И на всичкото отгоре ме наказаха с глад и харпии.
Харпии ли?
Тези чудовища са част от мъчението ми.
Другата част е вечният глад.
Всеки ден масата е отрупана с храна, но пипна ли я,
обречен съм на смърт. - Ще ни покажеш ли пътя към руното?
Ще ви упътя, ако ми направите една услуга.
Руното се намира в Колхида - царството на Еерт.
Какво знаеш за него?
Жесток тиран, който ревностно пази руното.
Дъщеря му Медея е магьосница и силата й го закриля.
Тя е пазителката на руното.
Как да стигнем до Колхида?
Трябва да навлезеш в Източния океан.
Единственият път е през Симплегадите.
Лобно място на всички, тръгнали преди теб.
Човек във водата!
Корабът е потънал.
Всички са се издавили.
Виждам обезобразени трупове, засмукани от дъното.
Брат ти мъртъв ли е?
Не.
Той е жив и спасен.
Спасен от онзи, когото боговете обичат.
Онзи, който желае руното.
Скалите...
Скалите разбиха кораба ми.
Тъкмо минавахме между тях,
когато те започнаха да се събират и смазаха кораба ми.
Стана изневиделица, както стоях на палубата.
Никой не ме предупреди. Откъде можех да зная!
Аз съм принц Язон от Йолк. - Аз съм Абсирт от Колхида.
Ние плаваме натам. - Така ли?
Ще ви помогна. Баща ми е владетел на Колхида.
Там ще сте добре дошли.
Но първо да намерим начин за преминаване.
Ти знаеш ли такъв? - Не.
Знам само, че скалите ще ни убият.
Орфей, трябва ни гълъбицата ти.
Защо?
Лети, малка приятелко, и нека боговете те насочват!
Гребете!
Това е сигурна смърт!
Виждам дълбок мрак и нищо друго.
А корабът? - Няма го, потънал е.
Виждам само отломки и мрак.
Свършено е с кораба.
Потънал ли е? - Със сигурност.
Убиец!
Ерос, боже на любовта, възлагам ти тази задача!
Намери принцеса Медея!
Изпрати стрелата си.
Накарай я да даде сърцето си на Язон, принца на Йолк!
На Язон? Но, Божествена... - Такова е желанието ми!
Но защо?
Той какво правеше тук?
Тези хора са въоръжени като за битка.
Почетна стража за почетни гости.
Пази се от този мъж. - Защо?
Езикът му е твърде пъргав.
Слизам на брега. Искам двамина с мен.
Аз идвам. - Не, Херкулес.
Разчитам ти да пазиш кораба. - Мястото ми е до теб.
Тук ще ми служиш по-добре.
При провал ти ще бъдеш единствената ни надежда.
Аз ще те защитавам. - Аз също.
Ще сляза на брега с домакина ни Абсирт.